Повечето дни се справям, и се сливам с тълпата,
просто още един човек от сивата маса желаещ да остане незабелязан.
Проблемът е, че не съм като тях, както бих искала.
Аз съм направена, не родена.
И понеже съм направена от човек,
някъде по цялата верига, нещо се е объркало.
Някой е оплескал работата.
И някои дни се чувствам точно така :
като зле свършена работа.
- Хей. - Имаш късмет.
- Слава богу. - Тия неща стават трудни за намиране.
Едно не мога да проумея.
Триптофан? Това е хранителна добавка.
А ти се държиш като наркоман който си е взел дозата.
Всяко момиче има нужда от аминокиселини.
- Добре ли си? - Ще се оправя.
- Трябва да вървя. Спасяваш ми живота.
- Здравей. - Пуснал си ми съобщение?
Помислих си, че ще се присъединиш за вечеря.
- Не искам да те затруднявам. - Не е нищо особено.
Просто още едно от моите кулинарни чудеса.
Не съм гладна. Чувствам се като парцал.
Aа.
Може би чаша токайско вино е лекарството което ще те предразположи.
Сега вече трябва да останеш.
Не трябва да се мотаеш навън по време на режима на тока.
Имам и адско главоболие.
Имало е времена, когато градът си е бил наред.
Поне така казват.
Къде беше когато удари Импулса?
На яхтата на чичо ми, отивайки към пристанището на остров Оскар, заедно с приятелка.
Защо ли не съм изненадана?
Разбрах че идва края на света, когато сателитната навигация спря да функионира и...
заседнахме.
Ами ти?
Хей! Деца, там ли сте?
Криейки се под стълбите.
Гледаше ме едно семейство.
Бяхме две, аз и едно момиче Луси. Тя беше по-голяма.
Баща и беше пияница. Доста добре ни попляскваше.
Той гледаше мача, и когато телевизора спря заради Импулса...
Деца, ще ви дам урок!
...той тръгна да търси кого да обвини.
Трудно е да си представиш генетически подсилена машина за убиване като теб, в такава ситуация.
Опитвах се да се вместя в картинката. Да се държа като нормално дете.
Global chaos seemed as good a reason as any to bail on a bad situation.
So I did.
- Добре ли си? - Не ми е особено топло.
По-зле ли е този път?
През известно време става така.
Обикновено триптофана помага...
но този пристъп е по-силен от обичайното.
- Да повикам ли лекар? - И какво ще му кажеш?
Че твоята генетично модифицирана приятелка има проектирана грешка в дейноста на мозъка ли?
- Тези хапчета помагат ли? - Те ми дават Серотонин.
Нещо което по принцип мозъкът ми трябва да прави, но не може.
Когато нивата в организма са ниски, получавам кризи.
Би трябвало да съм силна.
Истината е, че съм слаба.
Не съм сигурен.
Мога ли да направя нещо?
- Стой при мен. Моля те? - До теб съм.
- И няма да си тръгнеш? - Няма да ходя никъде.
Поставих парите в плик, пликът в тази кутия, и сега ги няма.
Знаеш ли, бих ги взел и в натура...
- Но съм женен мъж. - Ти си стълб от добродетели, Уолтър.
- Съпругата ти е една щастлива жена. - Да не предполагаш че някой ги е откраднал?
- Просто не знам какво друго би могло да стане. - Това е кофти късмет.
Нивото на престъпността в града излиза извън контрол. Но ако не си получа парите,
ти и всички останали от етажа ще спите на улицата тази нощ.
Ограбили са ни. Парите ги няма.
- Аз ги взех. - Слава богу.
- Давай ги тогава. - Не са в мен.
- Какво? - Похарчих ги.
- Похарчила си ги? - Ами хубаво. Вие сте в нарушение.
Стига вдигал врява, Уолтър! Ще си получиш парите?
- И без това си подранил с 3 дни. - Времената са тежки.
Ще ги имаш утре сутрин.
Имате 24 часа.
- Как можа да ги похарчиш? - Трябваше да купя нещо.
Похарчила си парите, които събрах от целия етаж?
- Взех ги назаем за малко. - Можеше да попиташ първо.
- Въпросът беше спешен. - Да бе.
Уолтър ще си получи парите, спокойно!
Какво става с теб?
- Къде беше? - Не е твоя работа.
Не че ме е грижа особено, но досега всички те покривахме.
- Шефа е ядосан. - Добре. Твоите слабоумни колеги
ми излязоха с всевъзможни причини оправдаващи твоето размотаване до обяд:
спешно си отишла на зъболекар,
леля ти е починала - отново, и най-любимото ми, от тоя идиот,
Била си задържана от секторната полиция за практикуване на магии.
Сега и ти ли ще подцениш моята интелигентност?
Успах се.
- Мислех че не спиш. - Обикновено не.
Тялото ми имаше нужда да си отспи.
Хубаво, отспивай си в свободното време.
Изчезвай!
Хей. Ще ми заемеш ли малко пари, само до утре.
Дори не трябва да разговарям с теб след снощи.
- Ти ме върза. - Не се чувствах добре.
Можеше да се обадиш, а не просто да ме оставиш сама.
- Не бях добре, стига вече? - Какво ти става днес?
Не ти трябва да знаеш. Какво ще кажеш за заема?
Свършиха ми чиповете.
Моля ви! Няма пари.
Грешен отговор. Как го искаш? Обикновено, или по-хрупкаво?
Аз няма пари! Аз няма пари!
Хей.
- К'во стаа? - Ела насам.
- Как ти е името кукличке? - Защо? Ти някакъв играч ли си?
Да. такъв съм си.
Трябва да ти го прошепна, малко е глупаво.
Излизаш!
Стига де! Чисто нов е!
А какво ще стане като дойдат гангстерите да си търсят возилото?
- Вече ще е на части. - Както и аз.
- Давам ти $1000. - Направо ме убиваш!
Това е най-доброто което мога да ти дам.
- Става. - Ще ти дам парите сутринта.
- Трябват ми веднага. - Нямам толкова пари в себе си.
- Утре. - First thing?
- Здрасти момичета. - Макс, трябва да поговорим.
Ще имам парите сутринта, престани.
- Няма да ги намериш. - Имаш проблем мила.
- Но аз и Кендра сме с теб. - Защото много те обичаме.
Къде са ми хапчетата?
Ако можеше да се видиш. Треперенето, смяната на настроение.
- Не идваш на срещи. - Крадеш пари от приятели.
Трябва ми, защото не се чувствам добре.
Cos you're strung out. Straight-up jonesed.
- Къде са? - Успокой се! Всичко ще се оправи.
- Не! Няма. Имам нужда от хапчетата. - Имаш нужда от помощ.
- And to live your life one day at a time. - Запиши се в "Дванайсетте стъпки".
Програмата върши работа. Повярвай ми, зная.
Наистина? Към какво беше пристрастена?
Татуировки. Цялата бях покрита. Приличах на коледна елха.
- Не можех да се спра. - И къде изчезнаха?
Тринайстата стъпка бе премахването им с лазер.
Не разбирате ли че ще умра без това лекарство. Кажете ми къде го скрихте?
В тоалетната, където ще отиде и животът ти, ако не се изчистиш.
- Кажи ми че не е истина. - Някой ден ще ни благодариш.
Мина толкова добре, колкото и очаквах.
As interventions go, that was a home run.
- Имам нужда от още. - Толкова скоро?
Дълга история. И чак утре мога да ти платя.
Знам че си точна, но просто нямам.
Знаеш ли къде другаде мога да намеря?
- Съжалявам. - Ти от къде се снабдяваш?
Ще изляза от бизнеса ако ти издам доставчика ми.
- От къде го взимаш? - Спокойно.
Казвай.
Един доктор в Metro Medical го дава на някои от пациентите си.
Познавам един от дежурещите.
Свържете ме с охраната.
- Какво правихте там? - Търсих тоалетната.
Опа. Охраната идва насам.
Since when is it against the law for a girl to make sissy?
- Хванете я! - Хей!
Жалка наркоманка.
Да не ходиш на фитнес?
Изглеждаш ми заслабнал.
Ето - точно както го обичаш.
Относно парите. Трябва да ни дадеш още един ден. Моля те?
Вече ви дадох още един ден.
Незаконно настанени на седмия етаж. Трябва ми подкрепление.
- Разбрано. Край. - Хубаво кафе.
Добре, всички навън в колона по един. Бързо.
Взела е парите и е офейкала?
Нетипично е за Макс.
- Имаш ли къде да отседнеш? - При сестра ми. А ти?
Не знам. Може би в Синди.
- Мамо. - Всичко е наред скъпи.
- Стига. Успокой се. - Хайде, размърдайте се.
Ами нещата ни?
Probably end up getting sold off the back of a truck.
- Добре ли си? - Гледай си работата.
If you ralph, it's going to be my business.
Вземи.
Избърши се. Не искаш ли да изглеждаш добре като те снимат?
Обърнете се на дясно.
Зъвъртете се на 180 градуса.
Следващият.
Време е за шоу.
Ръцете там.
Да вървим.
Ръцете на бюрото...
и краката разтворени!
Красива дама, а?
Ключове.
Мехлем за уста, черешов аромат.
Пъкетче дъвки, също черешов аромат.
И малко пари, точно....
- 21 долара. - А не са ли 75, или не можеш да броиш?
Дръж си ръцете на бюрото.
Обзалагам се че си свикнала?
How much does a strung-out little skeezebag tramp like you go for these days?
Питай жена ти.
- Какво каза? - От 20 до доживотна.
- Толкова трябва да и дадат ако питаш мен. - Да, но не те питам.
Разкарайте го оттук?
Хайде.
Има нещо умряло вътре.
Смърди на шкафчето на Скечи.
- Мирише ми на крака. - Мъртви крака.
- Проблем ли има? - На какво ти мирише?
Мирише ми на пакет, който трябваше да е доставен досега глупако.
Извинете, Макс тук ли е?
Отличен въпрос. Къде е Макс?
Амии, Макс е една от трите финалистки, избрани...
Няма значение. Съжалявам че попитах. Не мога да ви помогна.
Някакви идеи? Цяла сутрин и пращам съобщения.
- Може би не иска да говори с теб. - Моля?
- Вече не и трябват бонбонките. - Нищо не разбирам.
Като че ли не забелязах че всичко започна когато се срещнахте.
OK, сега наистина нищо не разбирам.
Знам всичко за богатите момченца като теб,
turning a girl out, making her into your strawberry.
Изхвърлихме дрогата която даваш на Макс.
- Каква дрога? - "Каква дрога ли?"
Хей!
Хапчетата с които си зарибил Макс. Вече са в канализацията.
- Изхвърлили сте хапчетата и в тоалетната? - Аха. Тя вече не се нуждае от тях.
- Макс има неврологичен проблем.
Само тези хапчета и помагат.
Тя не е споменавала нищо за неврологични проблеми.
А може би е трябвало да ги рекламира? Логан е. Имам нужда от услуга.
Хайде. Може би отзад има свободна килия.
Стой близо да мен, и независимокакво ти говорят...
- Ойее! Мамасита. ... не отговаряй.
- Името ми е Брейк. - Макс.
За какво си вътре? Обичам да го казвам. Звучи яко.
- Обир. - Ммм, истински престъпник.
- А ми ти? - Канибализъм. Изядох родителите си.
Добър източник на протеини.
Натам. Всъщност, имам малко магазинче на Мелбърн авеню.
Vintage clothes-pre-Pulse stuff.
Закачих плакат с протест срещу полицейската бруталност на прозореца.
- Глупав ход. - Да. За това ме закопчаха.
Не е за пръв път, и няма да е последен. Но трябва да сме силни в борбата, нали?
Май ще се настаним на земята. Не че има значение.
- Добре ли си? - Да, просто имам проблеми с нервите.
- Мога ли да помогна? - Бих направила всичко за чаша мляко.
И аз бих пийнал водка с тоник, но... виж къде сме.
- В млякото има триптофан. - Каквото и да е то.
Ще притъпи пристъпа. Може ли да се намери?
- Водка ли? - Не, мляко.
Ще се опитам да намеря.
Имам бизнес споразумение с един от пазачите, още от първя път като бях тук.
Харесва високите токчета.
Той направи предишният ми престой тук по-приятен, и като излязох му се отблагодарих.
С обувки за приятелката му?
Не, освен ако тя носи 46 номер.
Разбрах те.
Погледа напред!
Направи каквото можеш. Благодаря Мат.
- Какво става? - Имам приятел в полицейското управление.
- Имаш приятели по странни места. - Жена съвпадаща с описанието на Макс
е била арестувана при опит да проникне в аптеката на една болница.
- Отвели са я в затвора Лангфорд. - Трябва да я измъкнем от там.
Плащането на подходящите хора ще отнеме 3 дни. Тя няма толкова време.
- Какво означава това? - Без лекарства, пристъпите стават много силни...
и тя може да изпадне в кома и да умре.
Дори го е затоплил.
Просто така си излиза от животното.
Оказа се че си имат и коза тук.
Дали път навън до двора?
Да, но не пускат навън след вечерния час.
Прекалено много правила има тук. Прибирам се вкъщи.
Не позволявай на високите огради с бодлива тел да те спрат.
Няма.
И на снайперистите в кулите.
Бягала съм и от по-лоши места.
Тая твоя твърдост може и да впечатлява мъжете
но наистина може да убият навън.
- Идваш ли с мен? - Не, благодаря. Имам среща.
- Човека с токчетата? - Аха.
Сладък е.
Няма да мислиш така като започне да стреля по теб.
Давай.
- Повече прожетори от филмова премиера. - Ще имам нужда от отвличане на вниманието.
Аз ще се заема. Ако има нещо в което ме бива, то е привличане на вниманието.
- Сигурна ли си че не мога да те разубедя? - Вземи.
За да не ме забравиш. Благодаря за млякото.
La donna и mobile
Qual piuma al vento
Muta d'accento
Хей!
E di pensiero
Sempre un amabile
Qual piuma al vento
In pianto o in riso, и menzognero
Връщай се вътре! Вечерния час мина.
Млъквай!
Слез от оградата!
Казах да престанеш!
- Не обичам опера!
Какво имаме тук господа?
Сложи ключа под саксията до вратата.
Кендра, не е нужно да ходиш там. Можеш да останеш колкото поискаш.
Кажи и че имам идея как да наредиме онова ченге.
Чу ли?
Каза, че ти си човека.
Чао.
- Взимам си ги обратно. - Кое?
Думите за теб от преди. Съжалявам.
- Свестен си. - Няма проблем.
Харесваш я, нали?
- Кого? - Макс.
Тя е добро момиче.
Ето го моя човек.
- Успя ли? - Съжалявам че се забавих.
Had to call in a few favours to get into the evidence locker.
Длъжник съм ти.
Защо твоята приятелка се е опитвала да го открадне?
Сложно е за обяснение.
Има още едно нещо, за което имам нужда от помощ.
Let go of me, you rat-soup-slurpin', wrinkle-ass, pepper gut,
no-good, skank-lovin', donut-eatin', people-oppressin', po-po son of a bitch!
- Какви са обвиненията? - Проституция.
Опитай "съучастие".
Първо пипа, после ме арестува.
Трябваше да установя че има криминално нарушение, нали?
- Свиня. - Ръцете на бюрото, краката разтворени.
Дори не си и помисляй да ме пипаш там!
- Къде съм? - В къщата на директора Уордън.
Не се надявай. Все още си зад оградата.
- Как се казваш? - Макс.
Мария. Чух че си опитала да избягаш.
Да. Изглежда че се мръщят на подобни постъпки.
- Май добре са те подредили. - Тук ли работиш?
Живеех в затвора с майка ми когато настъпи бунта.
Убиха я. Директора и жена му ме прибраха.
- Съжалявам. - Радвам се че си тук.
Като се почувстваш по-добре, може да ми помогнеш с домакинската работа.
Не е много. Само Уордън и жена му.
Храната е доста по-добра тук, и може да ядеш колкото ти се иска.
Аз спя там,
и през нощта, ти и аз можем да си говорим до късно.
И когато си тук, може би той...
- Какво? - Мария!
Връщам се на работа. Ще дойда по-късно.
Хайде.
Бинго!
Пратили са я в блок G4.
- G4. Същия блок. - Има снимка на Макс в регистрите.
Да, а тя е едно момиче, което не може да си позволи да я снимат.
Падаш си по нея, нали?
Защо всички ми задават тоя въпрос?
Хей!
- Откъде имаш това? - Теб какво те засяга?
- Това е на Макс! - Познаваш ли я?
- Приятелка ми е. Ако си пипнал и един косъм... - По-спокойно. И аз съм и приятелка.
Даде ми я малко преди се опита да избяга.
- Къде е тя? - Чух че са я отвели в къщата на директора.
Много бързо трябва да и занеса това.
Това е проблем, защото ти си тук, а тя там.
Трябва да измислим начин да се добера до нея, или тя ще умре.
Това е самата истина.
Мила ли си прозорци?
Не изглеждаш много добре.
Как се чувстваш?
Стой настрана от пътя му Макси, за да не започне и с теб.
Съжалявам Луси. Не трябваше да тръгвам без теб.
Знаех какво става,
но не го спирах.
В Мантикор ни учеха на следното:
"Атакувай противника само ако това отговаря на
цялостната стратегическа цел.
Failing that, you will initiate a tactical withdrawal."
Така че избягах.
Изоставих те там... с него.
Мария.
Не.
Остави я на мира!
Аз ще почистя.
- Извратено копеле. - И без това ми беше омръзнала.
Защо мислиш че си тук?
Сега може ли да се нанесем обратно?
Предлагаш подкуп на полицай за да се нанесеш нелегално в частна собственост -
това ще ти струва още $150.
Боклук.
Г-н Лайдекър? Вогълсанд е.
Обади ми се един информатор който работи в затвора Лангфорд.
Бях му казал да ми се обади, ако забележи някого с татуиран бар код,
и той го направи.
Един от затворниците, момиче, е опитала да избяга снощи.
Почти е успяла. Видяхте ли г-н Лайдекър? Казах ви че ще ви помагам.
г-н Лайдекър?
Свържете ме с TAC отряда. Затвора Лангфорд. Тръгваме.
Направих ти малко чай.
Мария, ще те измъкна оттук.
Не е толкова лошо. Наистина.
Ако не ме беше прибрал, щеше да стане по-лошо за мен.
- Има бар код на тила. - Поне име не можете ли да ми дадете?
Не.
Нямате ли някакви регистри с отличителни белези или татуировки?
- Не. - През тази зала.
Не можете да влизате там!
Свържи ме с директора.
Уредих приятелката ти да работи в къщата на директора.
Виждам разни работи от черна лачена кожа в твоето бъдеще.
Отвори вратата! Веднага!
Разчистете коридора! Всички с лице към стената!
Търсете бар кодове.
Вчера са довели едно момиче тук. Знаеш ли къде е?
Не. Най-добре да започнем с банята на долния етаж.
Не ме карай да те питам отново.
Името му е Лайдекър? Работи за някаква правителствена агенция, за която не съм и чувал.
- Каза ли защо търси момичето? - Не сър.
Само спомена че тя има татуиран бар код на тила.
Провери ли в изолатора?
Нищо. Един от гардовете каза, че има и обслужващ персонал в къщата на директора.
Да вървим.
Ставай! Връщаш се обратно.
Не познавам тези хора, нито знам защо те търсят,
Но ако кажеш и една дума за това което става тук...
- Кой ме издирва? - Лайдекър.
Макс, достатъчно!
По дяволите момиче, какво има в тия хапчета?
Спанак.
Ще ни помогнеш да се измъкнем.
Не мисля така.
Помисли пак.
- Хайде. - Не и без нея.
Да тръгваме.
Отключи я.
- В багажника скъпа. - Не мисли че не знам как да го използвам.
Anybody look twice, you're the Queen of the Rose Parade. Just smile and wave. Get in.
Как така е запалил колата и си е тръгнал?
По-добре провери. Има нещо съмнително.
- Отбий и пусни момичетата. - Както кажеш.
Счупих ти ключалката. Съжалявам.
Хайде Синди. Побързай.
Макс, хайде!
Той взе пистолета!
Искам досиетата на всички жени затворници записани последните два дни.
Да сър.
- 47 записа. - Извади ми само тези,
които са под 25 години.
Добре.
- Има някакъв проблем. - Какво по-дяволите направи?
Изчезна целия файл. Не съм правил нищо.
Вогълсанг току що си поръча още един маникюр.
Сякаш никога не са съществували. Бих казал че моята работа е до тук.
Ало?
Макс. Добре ли си?
Слава богу.
- Внимателно. - Не мърдай.
Bottom line, that SOB got what he deserved.
He went splat.
- Мария е съсипана. - Детето преживя доста днес.
По-точно последните няколко години.
Оставете я да поспи. Аз отивам при Логан да и потърся къде да живее.
- Май всички сте щастливи че сте още живи.
Синди погледна в страшната паст на смъртта, и съзря собственото си лице.
Ето я и кралицата на драмата!
Пое огромен риск идвайки там при мен.
Ти би направила същото за мен. Освен това, ти беше там заради нас.
Аз и Синди си говорихме по един въпрос.
Проблемите те преследват като на куче опашката.
Има нещо за което не искаш да знаем.
- Защото си мислеш че не можем да го понесем? - Но ние можем, защото сме с теб.
Не знам за какво говорите.
- Твоето мистериозно състояние? - Хората които те търсеха в затвора?
- Какви хора? - И аз това питам.
Добре. Наистина ли искате да знаете истината?
Моля.
Ами ако ви кажа че съм генетично-подсилен индивид от женски пол?
Все едно че ние не сме.
Но... аз съм напълно различна жена.
Като че ли много специална.
Добре, не ни казвай.
Но каквото и да става, просто знай.
Ние сме до теб.
Винаги ще ти пазим гърба.
Ех вие... боже мой!
- Напълно забравих за парите на Уолтър. - Не се притеснявай. Погрижихме се.
Давай, давай!
Удари го бе глупак! Да!
Пак ли тоя палячо.
Това е видео бюлетин на Свободно Излъчване.. Не може да бъде проследен, нито спрян,
и е единственият останал свободен глас в този град,
и идва право при вас, Офицер Уолтър Истеп.
Точно така. Ти, Уолтър.
Разпознаваш ли се, как изнудваш за пари незаконно настанените?
...ще ти струва още $150.
Мръсен си като полицейски участък.
Не мисля че шефовете ти ще искат да го гледат по 24 часа в денонощието.
Не че ще им пука от това, че си взел подкуп,
а от това че си достатъчно глупав да позволиш да те снимат,
Което разваля купона на останалите.
Ще ти кажа какво ще направим.
Спираш да рекетираш живеещите там, и тази видео касета остава между мен и теб.
Това беше Свободно Излъчаният Видео Бюлетин от информационната мрежа на Очите.
Как успя да наредиш нещата така Логан?
Бащата има ферма за мляко, майката е учителка.
Винаги са искали деца. И на всичкото отгоре тя получава собствена стая.
- И пони. - Забрави Мария. Аз отивам да живея с тях!
Те са мои близки приятели, и са много въодушевени.
- Ще бъде добре за всички. - Сутринта ще я заведа.
Благодаря ти че помогна. Живота и е бил лоша картинка.
Ти си тази която я измъкна оттам.
- Свърши добра работа Макс. - По-добре късно, отколкото никога.
Винаги съм знаел че под био-инженерната броня военно издание
- всъщност тупти сърце. - Дай да не прекаляваме.
Не се присъединявам към Бригадата на Логан Кейл
за защита на вдовиците, малките деца и изгубените животни.
- Ти може да си полеви командир. - Не мисля. Та какво има за вечеря?
- Ще ме нахраниш ли, или ще си седиш там? - Знаеш ли,
беше доста по-мила когато не се чувстваше добре.
Кучката се върна.
Субтитри: thugmusiq за SUBS.UNACS.BG
Корекция : ................